Ora 7:00.
Matt nu ar înţelege.
ştii ce ar spune.
Că suntem supertari?
Nu, că suntem nişte idioţi.
Prefer termenul "provocare pentru intelect."
Ăsta e termenul avocăţesc pentru "prost". Vrei cafea?
Dacă facem pe detectivii,
cred că se impune un anumit nivel de onestitate.
Ce? Nu-ţi place cafeaua mea?
Nu, o detest.
Apreciez efortul, dar tehnica îţi lipseşte complet.
Mamă, eşti groaznic!
Poate mai dau eu cu bâta în baltă, dar tot am dreptate.
Da, e ceva şi asta.
Să zicem că nu-i spunem nimic lui Matt.
Cât timp crezi...
Să-mi las părul să crească? Matt, ce părere ai?
- Să-mi las chică? Coadă? - Doamne!
- Iar ai căzut? - Nu-i nimic.
- Ce să nu-mi spui? - Fir-ar să fie!
Ai auzit?
E ca un liliac.
Nu orb ca un liliac. Mă refer la auz.
- Liliecii nu sunt orbi. - Nu?
E doar un mit.
Deci nu te-ai supărat.
- Karen! - Da?
Ce anume nu vreţi voi doi să ştiu?
Anchetăm Union Allied.
Adu-mi aminte să nu te chem ca martor.
- Nu poţi face asta. - De ce?
Ai semnat acte şi ai luat bani ca să nu te bagi.
Nu, am semnat că nu le voi face publice, şi aşa va fi.
- Are cine să se ocupe de asta. - La care parte te referi?
La dezvăluirea datelor...
Oricine e în spatele Union Allied sau cum s-or fi chemând acum
încearcă să intimideze oameni ca Elena
ca să le ia casele
şi să facă unele de lux.
Ce crezi că o să se întâmple când o să afle ce pui tu la cale?
- Ne-am ocupat deja de asta. - De ce anume?
De tipii care au spart apartamentul Elenei.
Au venit după mine când plecam de la ea aseară.
Eşti bine?
Da.
Foggy mă urmărea.
- De ce o urmăreai? - Se comporta ciudat.
- Nu era nimic ciudat. - Ba da, un pic.
Despre asta vorbesc. Se întâmplă chestii.
Nu poţi face asta. O s-o păţiţi.
Nenorociţii ăia m-au rănit oricum deja.
Nu-mi pasă ce am semnat
sau câţi bani mi-au dat ca să uit. Nu-mi pasă!
N-o să-mi bag capul în nisip
şi să permit ca alţii să sufere doar pentru că mi-e teamă!
Ceea ce e valabil. Mi-e foarte frică.
Dacă i-ai vedea faţa, ţi-ai da seama că vorbeşte serios.
Da, m-am prins, să ştii.
Bun. Cine mai e implicat?
Cine te ajută să afli ce crezi că o să afli?
Ben Urich, de la Bulletin.
Tipul care a scris articolul despre Union Allied?
Karen a lucrat cu el. Pare un tip de treabă.
Da, toţi par de treabă până când nu mai sunt.
Am încredere în Ben ca în tine sau Foggy, Matt.
Ştiu ce fac. Nu sunt copil...
Atunci nu te purta ca unul. E valabil pentru amândoi.
ştiu că vrei să faci ce e corect.
Trebuie acţionat înţelept.
Noi?
Prima regulă: gata cu haiduciile şi actele de violenţă.
Vom acţiona pe teritoriul nostru, cel juridic.
Nu e pe cât de eroic ţi-ai imagina.
Nu vreau eroisme, Karen. Vreau să fii în siguranţă.
şi vreau să protejăm firma asta şi activitatea noastră.
Cunoaştem legea şi o vom folosi în avantajul nostru.
De acord?
Avem de ales?
Nu prea.
Da, bine.
şi care e a doua regulă?
Nu ştiu. Zic şi eu ce-mi vine pe moment.
Îţi înţeleg poziţia. şi tu trebuie să o înţelegi pe a mea!
Pune sub semnul îndoielii validitatea poziţiei tale.
Mie mi se pare de rahat.
Îmi pare rău că aşa simţi. Totuşi, punctul meu de vedere e valabil.
Ai dat garanţii.
- Le-am respectat. - Cerul Negru e mort.
Ai cerut ca docurile şi calea de tranzit
să fie lipsite de interferenţele poliţiei.
Ai văzut tu poliţie pe undeva?
Nu.
Fireşte că nu, doar sunt om de cuvânt!
Va fi dificil de localizat un alt Cer Negru.
Sunt extrem de rare.
Ar fi trebuit să îmi spui de importanţa transportului
înainte să îl pierzi.
Întreabă dacă vrei să renegociezi termenii relaţiei voastre.
Îmi...
...pare rău că te-am jignit.
Scuze!
Ai prins ultima parte?
Da, ameninţările sunt clare în toate limbile.
Trebuie să înveţe bunele maniere.
Las-o baltă.
Dacă ţi-ar fi vorbit ruşii aşa...
Nu sunt ruşii.
Nu, ruşii chiar au contribuit cu ceva.
Finanţele lui Leland, produsul lui Gao,
distribuţia lui Vlad şi Anatoly, până am preluat-o noi.
Nobu şi oamenii lui ce pun pe masă? Care e rolul lor în treaba asta?
Sunt un rău necesar.
Nu-mi place cum îţi vorbeşte, atâta tot.
Mai ales acum, când totul merge cum vrem.
Taman atunci trebuie să fii atent.
Poţi să dai mai încet, te rog?
Mamei tale nu îi place muzica.
- Mie îmi place. - Pentru că tu ai gusturi bune.
Îmi place muzica, dar nu aşa tare.
La ce bun dacă nu o auzi?
- Nu-i aşa? - Aşa e!
Nu te-ncrede în oamenii tăcuţi.
Ăştia sunt nenorociţii care pun mereu ceva la cale.
E prea scurt.
Ce ţi-am spus eu?
Scuze.
Scuze, cum?
Domnule.
Respect. Trebuie să-l oferi ca să-l primeşti.
Să nu uiţi asta.
Data viitoare să fie mai lung.
Vrei să-ţi faci tatăl de râs?
- Nu, domnule. - Aşa da!
GAZE FACTURĂ RESTANTĂ
VOTAŢI BILL FISK DISTRICTUL 3
Ai văzut? Ăsta e biletul nostru.
Odată ajuns în Consiliul Municipal,
toţi vor să-ţi bage ceva în buzunar.
Îl mai ştii pe dl Flores de pe strada noastră?
- Nu. - Sigur că nu.
Ştii de ce? Pentru că e în consiliu de când făceai în pantaloni.
Bill!
Dar nu mai e în zonă.
La un an după vot, şi-a făcut bagajul şi şi-a luat o casă ca lumea.
Serios?
Aşa cum ne vom lua şi noi.
Oraşul ăsta? E totul.
E chiar aici.
Trebuie doar să-ţi pui mintea şi să îţi îndeplineşti visul.
Vrei o gură?
Categoric nu vrea.
Tata mă lăsa să beau din paharul lui dinainte să merg. Bagă!
Ia! De ce te uiţi la ea?
Am zis că e în regulă. Ia o gură ca lumea.
Haide.
Aşa.
Bill, ce faci? Iisuse!
Haide, e amuzant! E bărbat de acum.
Lasă-l să fie bărbat.
- Îţi faci griji prea mult. - Cineva trebuie să o facă.
Cum vom plăti toate astea?
M-am ocupat eu. Am luat un împrumut.
Un împrumut?
- Cu ce ai garantat la bancă? - Nu la bancă. Dă-o-n mă-sa!
M-a împrumutat Rigoletto.
- Rigoletto? - Cine-i ăla?
Nimeni, lasă. E o investiţie, Marlene.
Trebuie să cheltui bani, ca să faci alţii.
După ce intru în consiliu, totul va fi sub control.
- Nu ştiu ce să zic. - Tu nu ştii nimic!
Trebuie să-ţi asumi riscuri.
De vrei să fii realizat, trebuie să-ţi pui fundu' la bătaie.
Trebuie să-ţi pui fundu' la bătaie, mamă!
Vezi? Puştiul e mai isteţ decât tine.
Da, sincer.
Cel mai mult în străinătate am fost în Asia.
Da.
Aş face-o.
Poate noi...
Aştepţi, te rog, o secundă?
Stai.
Îmi pare rău. Trebuie să preiau apelul ăsta.
Ştiu, şi mie. Noapte bună, Vanessa.
Da?
Avem o situaţie.
- Nobu? - Detectivul Blake. Abia s-a trezit.
Contactele noastre din presă spun că va fi ştirea serii.
A spus ceva pentru care ar trebui să ne facem griji?
Nu. E conştient, dar rănile sunt profunde.
Aud că încă nu poate vorbi.
Dacă se schimbă situaţia,
nu cred că va fi extaziat că am pus să fie împuşcat.
Mda.
Ei bine...
Ocupă-te de el.
Asta ridică o problemă.
Etajul său e păzit 24 din 24,
în caz că omul cu mască încearcă să-şi termine treaba.
Sunt şi de-ai noştri?
Doi, dar nu la uşă. Dacă intră, se va vedea.
şi partenerul său, Hoffman?
Pot ajunge la el, dar se ştiu de mult, de dinainte de academie.
Mă îndoiesc că va fi receptiv.
Stabileşte o întâlnire.
Voi vorbi eu personal cu el.
Am înţeles.
E inutil, Matt.
Ar trebui să fim pe străzi, spărgând nume şi luând capete.
- Cred că ai luat-o invers. - Nu, aşa procedez eu.
Dacă stai cinci minute acolo, ajungi la Terapie Intensivă.
Hai că m-am descurcat destul de bine
cu gorila aia tatuată.
- Spune-i, K. - Ai dreptate.
Poftim? Acum sunt "K"?
- Încerc ceva nou. - Mai bine nu.
Stai, e interesant.
Confederated Global Investments.
Compania care ne-a angajat să-l apărăm pe dementul ăla?
Da. Karen, ai lista cu filialele
pe care le-ai identificat după cecuri?
Da, cred că o am.
Da, o am.
Spune-mi, te rog...
Dacă Westmeyer-Holt Contracting e pe listă.
Da, este.
Sunt şase plângeri împotriva lor
pentru ce au făcut şi la apartamentul Elenei.
Confed Global încearcă să dea chiriaşii afară?
Cum rămâne cu proprietarul locuinţei Elenei? Tully?
Trebuie să ştie ceva despre asta.
- O să-l caut. - Foloseşte telefonul.
Haide!
- Regula doi. - Regulile tale-s naşpa.
- Vreau să se noteze. - Bine, s-a notat.
Doamne!
- Ce-ai găsit? - Nu, e...
Pe site-ul New York Bulletin
scrie că poliţiştul împuşcat şi-a recăpătat cunoştinţa.
- Detectivul Blake? - Da.
Tipul e un bou.
Totuşi, nu merită un glonţ de la cretinul ăla cu mască.
Bine. Nimeni nu ştie ce a fost acolo cu adevărat.
Poate detectivul Blake ştie.
Aş vrea să ştiu ce are de spus.
Şi eu.
Nu putem permite acest lucru.
Ştiu că eşti implicat afectiv.
Respect asta.
Dar, dacă detectivul Blake se va trezi vorbind...
...urmările vor fi neplăcute şi pentru mine, şi pentru tine.
Să se trezească vorbind? Tu l-ai împuşcat!
Practic, am plătit pe altcineva să o facă.
Ştii ce ne-a făcut să alegem calea asta?
Ce a condus la o asemenea decizie?
Dacă îţi faci griji pentru mine, eu ştiu să-mi ţin gura.
Dacă ne îndoiam de acest lucru, nu mai aveam conversaţia asta.
Să fii informat...
...să ştii care sunt faptele de drept...
...nu cum ai vrea să le percepi,
aceste lucruri menţin echilibrul dintre viaţă şi moarte.
Spre deosebire de tine, partenerul tău nu a fost atent la detalii.
Nemernicul ăla cu mască l-a bătut măr şi i-a rupt braţul.
Nu a fost vina lui.
Da, îl iert pentru asta. Ce mi se pare de neiertat
este că nu am fost anunţaţi
că adresele transmise au fost compromise.
Au fost date pentru a fi siguri că ruşii care scapă vii din explozii
vor fi aranjaţi.
Nu ca să ajutăm un mascat să îl repereze pe Vladimir Ranskahov.
Asta a complicat lucrurile.
Iar partenerul tău e responsabil pentru asta.
Da.
Deci cât mai durează până te calc şi eu pe coadă cu ceva?
Răspunsul ţine numai de tine.
E mai mult decât un simplu partener.
E prietenul meu.
Îl ştiu de când eram puşti. De vreo 30, 35 ani.
Cât valorează...
...fiecare din aceşti ani pentru tine?
În cifre rotunde?
Bună.
Veşti bune, nu?
Da. A fost mereu un nenorocit dur.
Da. Trebuie să semnezi.
Da, sigur.
- Şi trebuie să-ţi verific geanta. - Da.
Chiftele?
Da, de la Marchioni's. Adoră locul ăla.
Nu ştiu, poate îi declanşează vreo amintire.
- Da, intră. - Mersi.
Îmi pare rău.
Ce faci?
Trebuie să mă asculţi. Nu avem mult timp.
Indiferent ce ţi-a injectat, a ajuns deja la inimă.
Vei muri curând.
Şi nimeni nu poate face nimic în privinţa asta.
Dar îl poţi face să plătească pe cel responsabil de asta.
Hoffman!
Spune-mi tot ce ştii despre Wilson Fisk.
- Deschide uşa! - E rândul meu?
Hoffman! Ce se petrece aici?
- Hai! - Treci înăuntru!
Mişcă!
- Mişcă! - Haide, să mergem!
Du-te!
Uită-te la faţa mea. Nu pot intra aşa în birou.
Mi-e frică să merg oriunde, ştiind că psihopatul ăla e liber.
Fiul meu urma să mă viziteze.
A trebuit să îi spun:
"Nu te apropia de New York, Lee. Se petrec chestii dubioase aici."
Am 73 ani.
Ştii de câte ori o să mai pot să îl văd?
Îmi pare rău pentru neplăceri, Leland.
Nu caut... Ai terminat?
Mamă, ce mă mănâncă!
O să fii în siguranţă când termină.
Cu ce e acoperit?
Polietilenă, glicol, silicat.
- Hidroclustere se formează... - Super. şi eu port 56.
- Asta e tot, dle Potter. - Bine.
Mai aveţi nevoie de ceva, dle Fisk?
- Azi, nu, dle Potter. Mulţumesc. - Prea bine.
Tipul e pe jumate idiot.
Cealaltă jumătate contează.
Aşadar...
Ce trebuie să fac? Pe bune.
Pe mine mă ştie.
M-a găsit o dată. Mă va găsi şi a doua oară.
Te duc într-un loc sigur, până se rezolvă situaţia.
- Pun şase oameni să te păzească. - Mai bine 12.
Dacă mă aruncă de pe acoperiş, vor fi mulţi bani în joc.
- Sună a ameninţare. - Nu. Doar enunţ ce e evident.
Nu am crezut că va trebui să fac asta cu tine.
E aranjată treaba?
Da, dar a apărut o complicaţie.
Ăsta e un cuvânt pe care îl aud tot mai des.
Ce s-a mai întâmplat?
După ce Hoffman l-a injectat pe Blake,
a fost imobilizat de amicul nostru cu mască.
Când Blake încă era viu?
şi mai şi vorbea, după spusele lui Hoffman.
Super. Minunat!
Deci habar nu avem
ce i-o fi zis tipul împuşcat individului căruia i-ai înscenat faza.
Nu, dar există un revers.
Hoffman a putut răsturna situaţia.
Le-a spus tuturor că a fost atacat de tipul cu mască,
care a terminat ce începuse cu Blake.
Deci pe frontul ăsta nu suntem expuşi.
Bun, să facem paradă.
Tipul ăsta, Hoffman, cât de multe ştie?
Ne ocupăm, Leland.
Asta mă face să mă simt mult mai bine.
Situaţia se rezolvă.
Dar nu de către tine.
Vei fi bine, Wilson.
E în regulă, scumpule. Mănâncă o felie de Zuppa, bine?
- Nu mi-e foame. - Mănâncă.
Te vei simţi mai bine.
- Tu mănânci? - Sigur, dragă.
Crezi că e adevărat ce a spus Bernie?
Nu poţi să asculţi de toţi. Trebuie să-i ignori.
Ce Dumnezeu ai păţit?
E în regulă, mă descurc.
I-ai dat să mănânce prea mult.
Vrei să fie şi mai gras decât e deja?
- Bill! - Ce?!
- Bernie Walker... - Te întreb pe tine?
Ce a făcut?
Îţi dădea jos afişele.
I-am spus să înceteze, dar n-a vrut.
A spus că sunt un ratat, ca tatăl meu.
Ia-ţi haina.
Ia-ţi haina!
Ăla e?
Mi-ai dat jos afişele?
Da, şi? Alegerile s-au terminat.
Asta nu îţi dă dreptul să strici bunurile altora, nu?
Acum nu mai dai din gură?
Băiatul meu mi-a zis că lui i-ai spus multe.
Mi-am pus fundul la bătaie.
E vina mea că lumea nu vede ce aş putea realiza eu?
Ai tupeul să mă faci ratat pe faţă, boule?
Nu te-am făcut ratat, omule.
Deci băiatul meu minte, nu?
A spus asta sau nu?
- Vorbeşte! - A spus-o.
Ba nu. Tatăl meu a spus-o.
Eu doar am repetat.
Ţi se pare amuzant?
Ce încearcă să facă cineva?
- Cum se expune lumii? - Mă rog...
Cu tine vorbesc!
Tată!
Spune ceva amuzant!
Spune ceva amuzant! Haide!
Tată, opreşte-te!
- Haide! - Tată!
Haide!
Vino încoace.
Indivizi ca el vor să te ţină jos.
Să-ţi fie frică.
Trebuie să le arăţi că asta nu se va întâmpla niciodată.
Trebuie să le arăţi că eşti bărbat.
Loveşte-l.
Nu te uita la mine ca mă-ta! Fă ce-ţi spun. Loveşte-l!
Dă în el!
Loveşte-l din nou.
Loveşte-l!
Dă în el!
Mai tare!
Loveşte-l!
Mai tare!
Da?
Gao ne-a contactat. Vrea să schimbe o vorbă.
- Trimite-i maşina. - Vine ea la tine.
Acum.
Poţi fi aici înainte să sosească ea?
Sunt deja pe drum.
Mersi, Wesley.
E de acord cu ceaiul ales.
L-am luat la ultima mea vizită în ţara voastră.
M-am gândit că o să-ţi placă.
Zice că nu a venit pentru ceai.
Nu are nevoie de tine ca să mă înţeleagă.
Nu, Wilson?
Ştii engleză.
Vorbesc mai multe limbi.
Câte?
Toate.
Şi tu vorbeşti limba mea,
nu-i aşa?
De cât timp ştii?
De la începuturi.
Omul care face pe prostul e inteligent
şi e proastă cea care nu se prinde.
Spune-mi,
Nobu şi-a dat seama că ştii şi japoneză?
Nu cred, nu.
Lasă-ne singuri.
Aşteaptă afară.
Nobu nu e prea încântat de tine.
El nu e încântat de nimeni, niciodată.
Aşa e.
Dar...
am auzit că Leland
e la fel de nemulţumit.
Avem situaţia sub control.
Cum crezi
că ştiu unde locuieşti, Wilson?
E unul din secretele tale cel mai bine păzite,
nu-i aşa?
Regele în castelul său.
Crezi că am citit locaţia în cărţi şi în stele,
prin incantaţii la lună?
Nu.
Am descoperit adresa
pentru că ai devenit neglijent.
Şi sentimental.
Ca şi ruşii,
în ultimele lor clipe.
Evenimentele recente au fost solicitante,
recunosc.
Dar îţi promit...
Nu sunt aici ca să culeg floricele pe câmpii.
E un gest generos,
pentru că mi-ai arătat respect.
Pune-ţi casa în ordine.
Sau mă apuc eu de treabă
împreună cu Nobu şi Leland, direct.
Mersi de ceai.
Ieşi.
Domnule, dacă vă pot aduce ceva...
Ieşi!
Gândeşte-te la bărbatul care vrei să fii.
Stai aici, holbează-te la perete
şi gândeşte-te la asta.
Eşti fiul meu.
Ar trebui să fii rege, nu o muiere grasă.
Stai jos.
Ce ţi-am spus eu? Nu te uita la mine, ci la perete.
Nu îţi lua ochii de acolo până nu mă întorc eu.
E târziu, unde te duci?
Trebuie să rezolv ceva. Ce e?
Nu poate aştepta până mâine?
Nu, Marlene, nu poate, bine?
Trebuie să vorbesc cu Rigoletto. În seara asta.
- Doamne! - Nu-ţi face griji.
- Cât îi datorezi? - Stai calmă.
- Cât? - Mă descurc.
Atât trebuie să ştii.
Ţi-am spus că nu trebuia să te împrumuţi de la el.
Dar nu, trebuia să faci tu pe grozavul.
Trebuia să-ţi afişezi faţa peste tot.
Nu e suficient prin ce am trecut?
Îmi mai trebuie şi acasă? În propria-mi casă?
- Bill! Nu! - Tacă-ţi fleanca!
- Taci! - Nu, te rog!
Gura!
Nu te-am chemat.
Mă gândeam că poate aveţi nevoie de ceva.
Dacă aveam nevoie de tine, îţi spuneam.
Nu prea cred, domnule.
O să fie bine. Mersi.
Îmi place apartamentul tău.
Nu sunt aşa sigură de masă.
- Pare că nici tu. - Te rog, pleacă.
Dacă asta vrei.
Prietenul tău e îngrijorat în privinţa ta.
N-ar trebui să fie.
Ai promis...
...că vei fi mereu sincer cu mine.
Ce este?
Mi-e frică.
De ce?
De cum m-ai privi dacă ai şti.
Spune-mi.
- Taci! - Nu, te rog!
Gura! Nu vreau să te aud!
Am pierdut din cauza ta!
- Din cauza familiei. - Nu!
şi ei o văd!
Vă văd pe tine şi pe dobitocul ăsta şi râd!
- Tu nu crezi în mine! - Cred!
- Şi vezi ce se întâmplă? - Nu!
- Vezi ce se întâmplă? - Nu!
Doamne, nu!
Nu crezi în mine! Gura!
Opreşte-te!
Ce-o să faci cu ăla, grasule?
Aşa mă gândeam şi eu.
Incredibil! De la tine are tâmpeniile astea în cap.
Doamne!
Loveşte-l!
Wilson...
- E în regulă. - Mamă!
E în regulă, dragule.
E în ordine, scumpule.
E în ordine.
Bine.
Ia ferăstrăul.
L-am cărat în saci până la râu.
Câte unul pe noapte, toată săptămâna care a urmat.
Toţi din oraş ştiau că îi datora bani lui Rigoletto.
Aşa că probabil că s-au gândit
că a plecat din oraş, ca să-l evite.
Mama m-a trimis să stau la rude,
la ferma de care ţi-am zis.
Nu e vina ta.
Tu doar îţi apărai mama.
Nu am făcut-o pentru ea, ci pentru mine.
De aceea încă mai port ăştia.
Ca să nu uit că nu sunt crud de dragul cruzimii.
Că nu sunt ca tatăl meu.
Că nu sunt un monstru.
Sau sunt?
Nu, Wilson.
Nu eşti.
Dar curând nu va conta.
Sunt oameni care vor să mă demaşte.
Ei nu înţeleg ce vreau eu să fac pentru acest oraş.
Vor să-mi târască numele pe străzi.
Vor să distrugă tot ce încerc să realizez.
Îi vei lăsa?
Nu.
A fost un eşec total. Nu, eu...
Ellison. Ellison, nu...
E un zălud cu pălărie de tinichea.
Şi de ce ne interesează povestea asta?
Poftim?
Rahat.
Pot să te sun înapoi? Mă înec aici.
Da, bine.
Trebuie să vorbim.
Ştii cine sunt?
Diavolul din Hell's Kitchen.
Crezi asta?
Ce spun despre mine?
În ultima vreme, eşti în locuri nepotrivite în momente nepotrivite.
Dar am auzit şi celelalte poveşti.
Despre omul cu mască ce ajută oamenii.
Se pare că ai mai multe faţete.
Nu i-am aruncat în aer pe ruşi.
Şi nu eu i-am împuşcat pe poliţişti.
Aşadar?
Vrei să scriu despre latura asta?
Nu, vreau să-l demaşti pe omul responsabil de astea.
Pe cel care a sfâşiat oraşul în bucăţi.
Ai şi un nume?
Wilson Fisk.
- N-am auzit de el. - Pentru că nu vrea el.
Asta îl face periculos.
Nu ştie nimeni cine e.
Spuse omul cu mască.
- Încerc să protejez oraşul. - Poate.
Acum, însă, oraşul te urăşte. şi habar nu are cine e Fisk ăsta.
Poţi schimba asta.
Eu şi alţi 100 de reporteri.
De ce eu?
Sunt oameni de treabă care au încredere în tine.
Am încredere în judecata lor.
Union Allied.
Cred că tu l-ai lăsat pe tipul ăla pe treptele de la Bulletin.
Cred că are legătură cu Fisk.
Femeia pe care ai salvat-o în seara aia e fată bună.
Te crede un erou, în pofida tuturor.
Pentru oameni ca ea fac ce fac.
Dacă fac ce trebuie şi refuz?
Va trebui să îl opresc cumva.
Sună definitiv.
Nu sunt un ucigaş.
Le tot spun oamenilor asta.
Dar asta se poate schimba, nu?
Ce ai?
Fragmente.
Ruşi. Triade. Yakuza.
Toţi plimbă banii printr-un tip, Leland Owlsley.
Tipul de pe Wall Street? De unde ai toate astea?
Tu de unde crezi?
Ai bătut oamenii ca să afli?
- Nu pot tipări asta fără... - Detectivul Blake.
Eram la spital când a murit.
Da. Ei spun că tu l-ai trimis pe ultimul drum.
A făcut-o partenerul său, Hoffman. Amândoi lucrau pentru Fisk.
Blake l-a turnat pe Fisk, înainte să moară.
L-ai înregistrat?
Altcineva din sală poate susţine ce a declarat?
Am nevoie de surse de încredere.
N-o să-l închidă pe baza unor zvonuri.
Nu e nevoie să-l închidă, ci numai să-l scoată la lumină.
Să nu se poată ascunde.
Odată ce populaţia va şti cine e,
îl vor sfâşia.
El e tipul din vârful piramidei. Eşti sigur?
Pun pariu pe viaţa mea.
O pariezi şi pe a mea.
Spune-mi tot ce ştii.
"Primeşti ce meriţi."
Aşa se spune.
E o vorbă ce dăinuie, fiindcă e adevărată.
În mare parte.
Dar nu e valabil pentru toţi.
Unii primesc mai mult decât merită.
Deoarece aceştia cred că nu sunt ca ceilalţi,
că regulile sunt pentru cei ca mine şi ca tine,
oameni care muncesc, se luptă să trăiască şi nimic mai mult.
Regulile nu li se aplică şi lor.
Ei pot face orice şi pot trăi fericiţi până la adânci bătrâneţi,
în timp ce restul suferă.
Ei fac asta din umbră.
Din umbrele pe care le facem noi.
Cu indiferenţă.
Fără pic de interes faţă de nimic
ce nu ne afectează pe noi, aici şi acum.
Sau poate e doar umbra îngrijorării.
A oboselii,
a luptei îndârjite pentru o pătură de mijloc inexistentă,
din cauza celor care iau mai mult decât li se cuvine.
şi ei tot iau.
Până când nouă nu ne mai rămâne nimic.
Ci numai amintirea a ce am fost odată.
Înainte ca firmele şi profitul să decidă
că noi nu mai contăm.
Dar contăm.
Tu şi eu. Populaţia acestui oraş.
Încă mai contăm.
E cineva în Hell's Kitchen care are o altă părere.
E printre noi de ceva timp.
Nu i-aţi auzit numele, nu i-aţi văzut chipul.
Stă în umbră.
Fiindcă cei ca el, cei care vor să controleze oraşul,
se tem de lumină şi de ce dezvăluie ea.
Omul ăsta nu mai trebuie să opereze în întuneric.
Dacă nu are nimic de ascuns, să iasă în faţă.
Nu prea mă pricep la asta, să ies în public.
FISK VREA SĂ AJUTE HELL'S KITCHEN
Dar simţeam nevoia să mă adresez oraşului
la care ţin din inimă.
Nimeni nu trebuie să trăiască în teamă.
Teama de nebuni
cărora nu le pasă pe cine rănesc.
Teama de Diavolul din Hell's Kitchen,
care a cauzat atâta suferinţă.
Acest terorist mascat şi psihopaţii de acest gen
trebuie să afle
că nu ne vom lăsa intimidaţi de tentativele lor de intimidare.
Trebuie să îi înfruntăm.
Aşa cum acest om, prietenul meu, Leland Owlsley,
un stâlp al comunităţii financiare,
a făcut când a fost atacat.
Dar acest atac inutil îmi transmite un mesaj.
Un mesaj să mă opresc.
Să renunţ la visul meu pentru acest oraş.
La un loc mai bun.
Un loc sigur pentru cetăţeni.
Un loc de care să fie mândri.
Am încercat să o fac discret,
fără să atrag atenţia.
Ultimul lucru pe care îl doream
era ca cineva apropiat mie
să devina ţinta celor care nu-mi împărtăşesc visul.
Pentru cei care vor ca oraşul să rămână cum e,
înecat în sărăcie şi infracţiuni.
Dar ştiu că era ceva stupid să iau o asemenea decizie.
Pe care nu o mai pot susţine singur.
Nu mai pot trăi în umbră.
TEMÂNDU-MĂ DE LUMINĂ
Temându-mă de lumină.
Nimeni nu trebuie obligat să trăiască aşa.
SALVEZI MODIFICĂRILE ÎNAINTE SĂ ÎNCHIZI?
Trebuie să facem asta împreună.
Trebuie să ne împotrivim celor care vor să semene teama.
NU SALVA
Numele meu...
...este Wilson Fisk.
Împreună putem face din oraş un loc mai bun.
Subtitrare: Retail